На початку не було нічого.
Спокуса привела до гріха.
По вигнанні з Едему Адам і Єва породили трьох синів:
Каїна, Авеля та Сифа.
Каїн убив Авеля і втік на Схід,
де над ним зглянулись кілька впалих ангелів:
Невсипущі.
Ці Невсипущі допомогли нащадкам Каїна
збудувати розвинуте суспільство.
Каїнові міста ширили зло, пожираючи світ.
Тільки Сифові потомки
захищають і боронять рештки Творіння.
Останній з його коліна сьогодні стає чоловіком.
Адам породив Сифа. Сиф породив Еноша.
Енош породив Кенана. А Кенан породив Махалаїла.
Так до батька мого Мафусаїла. а від нього - до мене.
Право первородства переходить до тебе,
Ною,
мій сину.
Господь сотворив Адама на Свою подобу
і довірив світ його турботі.
Тепер це твоя робота. Твоя відповідальність.
Щоб ішов ти обіч Творця як праведник.
Я кажу тобі...
Ковчег Сифа!
Люди.
Ховайся.
Будемо копати тут.
Ця земля на цохар багата.
Це - земля Творця. Що ти робиш?
Творця?
Мої шахти вичерпано.
Моє місто в'яне, його треба годувати.
А що зробив Він?
Прирік нас боротися за життя в поті свого чола!
І прокляття мені, якщо я не виборю це життя.
Прокляття, якщо не візьму те, що хочу.
Ця реліквія тепер належить нащадкам Каїна.
Кінець коліну Сифовому.
Вона наша. Тепер копайте!
Хаме.
Що ти робиш?
Вона гарна.
Бачиш інші квіточки?
Як вони ростуть із землі?
Там їм і місце.
У них є мета.
Вони проростають.
І квітнуть.
Вітер підхоплює їхнє насіння, і виростають нові квіти.
Ми збираємо тільки те, що може знадобитися, і те, що нам треба.
Розумієш?
Симе.
Хаме.
Ходімо.
Люди. Ховайтеся, ховайтеся.
Бігом.
Ти знайшов нашу здобич.
Пощастило.
Але, мабуть, не тобі.
Знаєш, коли ми востаннє їли м'ясо?
Коли хоча б бачили якогось звіра?
Спокійно.
Будь ласка. Чого тобі треба?
Справедливості.
Навіщо вони її вбили?
Вони їх їдять.
Для чого?
Думають, що від цього стають сильніші.
Це правда?
Вони забувають, що силу дає Творець.
Мамо!
Матусю!
Бачиш братиків?
Хам сьогодні бачив людей, які полювали.
Вони наближаються.
Як він відреагував?
Аж надто зацікавлено.
Рано чи пізно він мав це побачити.
Я бачив ще дещо.
Квітку,
яка розквітла з нічого.
Відпочинь.
Може, Він усе виправить, нарешті.
Мафусаїл.
Він говорив до тебе?
Схоже, так.
Він нам допоможе?
Він знищить світ.
Це довга й небезпечна дорога для хлоп'ят.
Звідки ти знаєш, що твій дід і досі живий?
Я цього не знаю.
Я бачив його гору.
Треба піти й дізнатися, чи не знає він, що нам робити.
Симе. Допоможеш мені?
Ми могли б узяти хлоп'ят і десь сховатися.
Не буде де ховатися.
Нам давно треба було рушати.
Хаме, дай-но я покажу, як це робиться.
Пхаєш сюди.
Наступного разу, опинившись тут,
ми будемо знати, що тут є речі, які можуть знадобитися.
Попереду міста.
Ми не будемо підходити надто близько.
Це шахта для видобуття цохарів?
Колись була. Доки вони не видобули все.
Давай обійдемо?
Ні.
Як ти думаєш, вони всі мертві?
Здається, так.
Мабуть, вони шукали тут їжу.
А хтось забрав їжу в них.
Тату!
Тримайтеся неподалік.
Батьку!
Сюди!
Можна подивитися?
Дай я погляну.
Скажи мені, як тебе звати.
У тебе є ім'я?
Іла.
Мене звати Іла.
Іла.
Ти видужаєш, Іло.
Це Сим.
Він буде міцно тримати тебе за руку, не відпускаючи.
На гору! Швидше! Швидше!
Нам треба йти. Негайно.
На гору. Біжіть.
Нам туди не можна.
Вибору нема. Бігом!
Стійте, люди! Стійте!
Гіганти!
Вони вас уб'ють!
Симе!
Захищай матір, з початку і до кінця.
Я тебе люблю.
Біжи!
Ною!
Ною. Ною. Ти як?
Ми прийшли зустрітися з Мафусаїлом. Моїм дідом.
Із сином старого.
Треба було їх убити.
Але Сам'язо...
Він людина, Оу.
Ти забув, як вони зрадили Творця?
Він сам нас прислав!
Воно бреше!
Покинь їх тут, хай згниють.
Хто це такі?
Невсипущі.
Тату?
Спи.
Заспівай мені.
Я хочу почути, як мені співає мій татко.
Знаєш, я теж втратив батька, коли був зовсім малим.
Є пісня, яку він, бувало, мені співав,
коли я не міг заснути.
Хочеш послухати?
Упала ніч
Ридає сич
Сповита сном земля
Лиш батько твій не стулить вій
Гойда своє маля
Крізь вітру дзвін
Шепоче він:
"Засни, моє маля
Спи солодко, маля..."
Страшна рана.
У неї ніколи не буде дітей.
Якщо не почнеться лихоманка, думаю, вона виживе.
Ідіть за мною.
Пробачте, що я вас налякав.
Невсипущі навчилися боятися людей.
Тоді чому ти нам допомагаєш?
Творець створив нас на другий день.
У той день, коли створив небеса.
Ми наглядали за Адамом та Євою.
Бачили їхню слабкість і їхнє кохання.
А тоді побачили їхнє падіння. Ми пожаліли їх.
Тоді ми були не з каменю, а зі світла.
Ми не мали права втручатися.
Та все ж ми вирішили допомогти людству.
І коли ми не послухалися Творця,
Він нас покарав.
Ми взялися корою цього світу.
Наше сяйво закуто у камінь і твань.
Та все ж ми навчили людство всього, що знали про Творіння.
З нашою допомогою
вони піднялися з пилу, стали великими й сильними.
Але тоді вони використали наші дари для агресії.
Тільки один чоловік захистив нас. Твій дід Мафусаїл.
За нами полювали. Більшість із нас було вбито.
Ті, хто вижив, навіки стали бранцями кам'яних оболонок,
забутими у цій пустелі.
Ми благали Творця забрати нас додому.
Але Він завжди мовчав.
А тепер ти стверджуєш, що чув Його поклик.
Сам'яза не може з цим змиритися.
Чоловік? Коли саме люди занапастили світ.
Але я дивлюся на тебе
і знову бачу тінь Адама.
Того чоловіка, якого я знав.
Того чоловіка, якому я прийшов на допомогу.
А чому мені не можна з вами?
Бо я попрошу тебе піклуватися про матір.
Розумієш?
А ти піклуйся про батька.
Наглядай за ними.
Вони в хороших руках.
Дідусю?
Ною.
Це твій прадід.
Вшануй його.
Скажи йому, як тебе звати.
Я Сим.
Мій найстарший.
Підійди ближче.
Дай-но я на тебе подивлюся. Ти щасливець.
Схоже, вродою ти вдався у матір,
а не в батька.
Розкажи мені про себе.
Що ти любиш найбільше у світі?
Ягоди.
Що?
Ягоди.
Ягоди, так.
Що може бути краще за свіжі, стиглі ягоди? Нічого.
Я так давно їх їв, що вже й не пам'ятаю той смак.
А скажи, ти приніс мені ягоди?
Ні?
А мені так їх закортіло.
Ну, може, іншим разом.
Ти, мабуть, стомився. Сюди довго підійматися.
Так.
Може, перепочинеш?
От і чудово.
Те, про що піде розмова, не для вух малих хлопчиків.
Ти знаєш, чому я прийшов?
Знаю.
Перш ніж відійти, Енох, мій батько, сказав мені, що колись,
якщо людина не зміниться,
Творець знищить наш світ.
Отже, те, що я бачив - правда?
Усе живе буде знищено через людські вчинки?
Хіба не можна якось цього уникнути?
Ною, вір: Він звертається до тебе зрозумілою тобі мовою.
Скажи мені сам.
Чи можна уникнути цього знищення?
Ні.
Він прислав мене сюди.
Навіщо посилати мене, якщо я не в силах це зупинити?
Може, він послав тебе сюди тільки для того, щоб ти випив чаю зі старим.
То це все, що ти бачив?
Вогонь нищення, який охопить світ?
Ні, не вогонь.
- Вода. - Вода?
А мій батько казав, що це буде вогонь.
Я бачив воду. Смерть від води.
Я бачив смерть.
І я бачив нове життя.
Є ще дещо, діду.
Мені треба щось зробити. Це я знаю.
Я тільки не бачив, що саме.
Нове життя.
Що ж, може, ти бачив ще не все.
Виходить, він прислав тебе не пити чай зі старим?
Ліки завжди недобрі на смак.
Вона була єдина, хто рухався.
Її сильно поранили?
У неї був великий поріз на животі.
Мама допомогла їй, а я тримав її за руку.
Від цього вона, мабуть, почувалася в безпеці.
Ну що?
Вогонь поглинає все.
А вода очищує.
І чисте відділяє від бруду. Лихих від невинних.
Що йде на дно, від того, що виринає.
Він знищить усе,
але тільки для того, щоб почати все знову.
Упевнений?
Так.
Шторм не зупинити. Але його можна пережити.
Так.
Тобі може знадобитися ось що.
Це насінина.
З первозданного Саду.
З Едему.
Пам'ятай, Ною:
він обрав тебе не просто так.
Не спіймаєш! Не спіймаєш!
Тату!
Мій дід ще живий.
Він допоміг мені зрозуміти, що нам тут робити.
Людей покарають за те, що вони зробили з цим світом.
Буде знищення.
Буде трагедія.
І нашу сім'ю було обрано для великого завдання.
Нас обрали для того, щоб врятувати невинних.
Невинних?
Тварин.
А чому вони невинні?
Бо й досі живуть так, як жили у райському саду.
Так.
І нам треба врятувати вдосталь тварин, щоб почати все знову.
Але що буде з нами?
Гадаю, у нас теж буде шанс почати знову.
Ми зможемо почати життя ще раз у новому й кращому світі.
Але спершу
нам треба будувати.
Що будувати?
Великий потоп буде.
Вода з небес поєднається з водою землі.
Збудуємо ковчег, щоб вижити в бурю.
Його воля така.
Відведіть цього зрадника додому.
Він - нащадок старого!
Стійте!
У нас є робота. Допоможіть нам.
Допомогти вам?
Ми вже раз спробували допомогти таким, як ти.
І через вас втратили все!
Не все.
Ми можемо врятувати те, що лишилося. І служити Йому знову.
Ти, підступна зміюко!
Творець.
Діти!
Що це таке?
Це...
Це наш ковчег.
Ми допомагатимемо цьому чоловіку.
Ні!
Симе.
Зачекай.
Будь ласка.
І досі болить?
Хаме!
Симе!
У нього нема дівчини.
Ходімо.
Батьку, ти їх бачив?
Батьку?
Так, Яфете.
Починається.
Готовий?
Заснула.
Легенько.
Бачиш, це хлопчик, а це дівчинка.
Після шторму вони стануть батьком і матір'ю.
А їхні пташенята розлетяться по всьому світу.
Треба бути з ними обережними,
захищати їх.
Якщо щось станеться,
це буде маленький фрагмент Творіння, втрачений назавжди.
Усі ці невинні істоти тепер під нашою опікою.
Наша робота - доглядати за ними.
Батьку?
Усі птахи - по двоє.
У тебе є мама, у Сима - Іла.
А як же я?
Чи Яфет?
Хто буде для нас?
Ти бачив, як Він створив ліс, щоб дати нам деревину для ковчега?
Як Він послав птахів?
Отже,
хіба Він не послав усе, що нам треба?
Мамо!
Що таке? Що?
Змії!
- Змії теж з нами? - Так.
Усе, що повзає, лазить і плазує по землі.
Усе гаразд.
Батьку! Батьку!
Не бійся.
Цього хлопчика ніхто не скривдить.
Як тебе звати?
- Хам. - Хам?
А я Тувалкаїн.
Знаєш мене?
Не знаєш свого царя?
Мій батько каже, що в саду Творця не може бути царів.
Хаме, іди сюди.
Не забирай мого найкращого солдата.
Він тобі ніхто.
Поглянь на його руку на зброї. Я вважаю, що ми з ним не чужі.
Хаме.
Покинь це.
- Ні, він його мені подарував. - Роби, що кажу.
Я почув про дива довкола. І не повірив.
Але потім на власні очі побачив птахів, які летять сюди,
тож мав прийти.
Для тебе тут нічого нема.
Хіба?
Це все належить мені.
Ця земля. Цей ліс.
Ця твоя твердиня.
Ти справді думав, що зможеш захиститися в ній від мене?
Це захист не від тебе.
Тоді що це?
Це наш ковчег
спасіння,
бо Творець нашле потоп на згубу неправедним.
Творцеві однаково, що робиться в цьому світі.
Ніхто не чув від нього й слова, відколи Він помітив Каїна.
Нема нікого.
Ми діти-сироти,
приречені боротися за життя в поті свого чола!
І прокляття мені, якщо я не виборю це життя.
Прокляття, якщо не візьму те, що хочу.
Ми знайомі?
Я син Ламехів!
Нащадок Сифа у восьмому коліні!
Повертайтеся у свої Каїнові міста!
Знайте: нас усіх розсудили!
За мною люди, а ти стоїш тут сам і кидаєш мені виклик?
Я не сам.
Забери дітей!
Не бійся, мій народе!
Не бійтеся! Стійте!
Не виходьте з шеренги.
Прихвостні Його теж з тобою?
Дива? Кажеш, потоп?
Що ж, може, ти й правий.
Може, викинути нас із раю було замало.
Може, Він повернеться, щоб прикінчити нас.
Якщо Він це зробить,
я переживу той шторм у твоєму кораблі.
Тобі й таким, як ти, не вижити.
Твій час минув.
- Земля помирає. - Хаме.
- Міста мертві. - Не слухай його.
Мій народ іде за мною!
А за ними прийдуть інші!
Я не боюся чудес, сине Ламехів!
Не відмовляй десяткам нас,
бо нас прийдуть легіони!
Відходьте.
Батьку?
Сюди справді прийде так багато людей?
Треба закінчувати якомога швидше.
Чим швидше Він пошле дощ, тим краще.
А доти нам буде безпечніше всередині.
Ми будуємо.
Спершу зброя, потім люди.
Годувати тільки тих, хто в змозі битися.
Озброїти їх, тренувати їх,
і вони нічого не вдіють.
Маючи армію, ми здолаємо тих гігантів.
Будь ласка, ми голодні!
- Дайте м'яса. - Наші діти вмирають з голоду.
Будь ласка, допоможіть!
Відпустіть!
Ми вмираємо з голоду!
Мені підійти пізніше?
Ні.
Як ви думаєте, ті чоловіки на нас нападуть?
Коли почнеться дощ.
І як усе буде?
Мені було видіння.
Я бачив стільки смертей,
що й не знаю, чи є слова, щоб це описати.
Кінець усьому.
Початок. Усьому початок.
То що ти хотіла?
Що б він не сказав чи не зробив, Сим дуже тебе любить.
Симу потрібна жінка.
Справжня жінка.
Йому потрібна сім'я.
А я не зможу цього йому дати.
І я не хочу, щоб він лишився бездітним,
навіть якщо він згоден.
Я на таке не піду.
До того ж
для чого Творцю у Його ковчегу неплідна жінка?
Іло. Іло.
Коли ми тільки взяли тебе у свою сім'ю,
я думав, що ти станеш тягарем.
І не хотів бачити, як цей світ знищить ще когось.
Та я помилявся.
Ти - дар.
Безцінний, коштовний дар.
Головне, не забувай, наскільки цінний ти дар.
Я знаю, що ви знайдете дружин Хаму і Яфету.
- Знайдіть когось і Симу. - Іло.
Куди це ти зібралася?
Будь ласка, благаю, не забирайте моє дитя!
Відпустіть їх! Будь ласка!
Вибачайте, нам треба їсти!
Не забирайте моє дитя! Ні!
Не забирайте мою дитину! Ні, ні, благаю, ви можете його зупинити?
Відпустіть їх!
Ні!
Не пручайся! Так усім буде легше.
Ходімо зі мною! Не пручайся!
Ти! Ти!
У мене є дві дівчини! Дві дівчини на обмін!
Беріть дівчат! Давайте мені м'ясо!
Давайте сюди!
Що сталося?
Усе це вже мало б бути всередині.
Наближається шторм.
А як же наші дружини? Де вони?
Ти не чув, що я щойно сказав?
Але коли вони прийдуть?
Дружин не буде.
Що? Що? Ні!
Ти ж казав, що Творець дасть нам те, що нам треба.
- Допоможи братові. - Ні.
Слухай. Слухай, так не можна!
Не можна. Як я маю стати чоловіком?
Я сказав, допоможи братові.
Ти хочеш, щоб я залишався дитиною!
Ні!
Я прошу тебе бути чоловіком і зробити те, що треба.
Хаме!
Що ти робиш, Ною?
Зло не тільки в них.
Воно в кожному з нас.
Я це бачив.
Ні.
Ною.
У нас є праведність.
Подивися на наших хлопців.
Сим слухняний. Яфет ніжний.
Хам відвертий.
Хороші чоловіки.
З них вийдуть хороші батьки.
Сима засліплює бажання.
Хам заздрісний.
А Яфет живе тільки для того, щоб догоджати.
Я не кращий.
А ти?
Чи є хоч щось, хороше чи погане, чого б ти не зробила для синів?
Ми обоє ладні були б убивати, щоб захистити своїх дітей.
Так.
Ми нічим не кращі.
Ми були слабкими й егоїстичними, коли думали, що ми не такі.
Будемо працювати, закінчимо цю роботу,
а тоді помремо.
Так, як і всі інші.
Вони ще діти!
Вони наші діти, Ною!
Чи в тобі нема й краплі милосердя?
Час на милосердя минув.
Тепер починається наша кара.
Хаме!
Дідусю?
Ти щось мені принесла?
Ной посадив ту насінину, яку я йому дав?
Так.
І в цілому лісі не знайшлося ягід?
Сим обіцяв принести мені ягоди.
Пробачте.
Я не знала.
Шкода.
Тоді для чого ти прийшла?
Річ у Ноєві.
Він хлопців прирікає на самотність.
У Сима є Іла, та вона неплідна.
Інших дружин не буде, а отже, не буде й дітей.
Справедливість.
Творець нищить цей світ, бо ми занапастили його.
Тому нас теж треба знищити.
Ні. Я не вірю, що це правда.
Не тоді, коли дивлюся на своїх синів.
Усе, чого вони прагнуть - це кохання.
Хіба це не все, що треба їхнім серцям, аби стати хорошими?
Хто хороший? Хто лихий?
Звідки мені знати, де правда?
Вибір - за Ноєм. Не за мною. І не за тобою.
Схоже, він його зробив.
То ви мені не допоможете?
Не знаю, чи й зміг би.
Але якби спробував, це б призвело до болю і, можливо, до трагедії.
І зрештою, усе б знову повернулося в руки Ноя.
Ти цього хочеш?
Я хочу, щоб у моїх синів були діти. Щоб вони були щасливі.
Я не можу навіть думати про те, що вони помруть самотніми.
З дороги! Дайте пройти!
Будь ласка!
Тікай звідси!
Ні. Ні-ні...
Усе гаразд. Усе добре. Я не... Я тебе не скривджу.
У мене є їжа.
Бери.
Чого ти хочеш?
Нічого.
Ти сам?
Так.
А ти?
Я допоможу тобі звідси вибратися.
Ні.
Тоді я ще побуду тут.
Якщо можна.
Мене звати Наель.
Симе!
Іди знайди їх і приведи назад.
Обережно там.
Хаме?
Не бійся, онучко.
Не бійся.
Дідусю?
Так.
Що ви робите тут унизу?
Шукаю ягоди. Мені дуже їх кортить.
Іди допоможи мені.
Мій зір уже не той, що був колись.
Мені треба знайти Хама.
Ще встигнеш.
Іди сюди.
Іди.
Іди й допоможи мені.
Вони десь тут.
Вони десь тут, ті ягоди.
Я знаю, тут є ягоди.
Тут нічого немає, дідусю.
- Давайте я відведу вас до Ноя. - Ні.
Не треба. Ти йди.
Іди.
Стривай. Стій.
Ти прожила з моєю сім'єю десять років. З моєю сім'єю.
Десять років. І ти їх любиш?
Сима. І Ноя.
Він мені життя врятував.
Виростив мене.
Так, це правда.
Атож.
І тепер ти йому як рідна донька.
А мені - рідна правнучка.
Десять років у тіні моєї домівки,
а я ще ні разу тебе не поблагословив.
Дозволиш?
Хаме! Іло!
Можеш іти. Іди до нього.
Іди. Іди вже.
Іло!
Нам треба повертатися...
Нам час іти.
Треба йти. Ходімо. Зараз же!
Я людина. За подобою Твоєю.
Чому Ти зі мною не говориш?
Я дарую життя.
Я забираю життя. Як і Ти!
І я - такий, як Ти, хіба ні?
Говори зі мною.
Говори зі мною!
Почалося!
Смерть прийде з неба!
Цей дощ
повинен змити нас з лиця землі.
Але ми - люди.
Ми самі вирішуємо, жити нам чи вмирати.
Ми люди!
А об'єднані люди - безсмертні!
Ви хочете жити?
Так!
Ми вб'ємо гігантів!
Уб'ємо Ноя!
Захопимо ковчег!
Так!
Ною!
Де Хам?
Зніми це з мене, ні!
Ні, ні, ні!
Нам треба тікати!
Я тебе не кину. Не кину!
Хаме!
Батьку, допоможи! Допоможи!
- Допоможи їй! - Допоможіть, будь ласка!
Благаю, врятуйте мене, будь ласка!
Благаю... Хто-небудь, допоможіть!
Рятуйте!
Ні!
Хаме! Хаме!
Хаме!
Сам'язо!
Сам'язо! Сам'язо!
- Ною! - Де Хам?
Хам уже пробіг! Хутко!
Біжи!
Хаме.
Хаме!
Швидше!
Уперед!
Захищай матір. Захищай їх усіх.
Розійдіться!
Мій Творцю,
пробач мені.
Творець забрав його додому.
Хаме?
Симе. Симе, зайди всередину.
Іди всередину.
Вони от-от нас здолають. Іди всередину!
Прощавай, сине Адама.
Синку, де ти?
Хаме!
Хаме?
Усе гаразд.
- Симе! - Батьку!
Яфете, де ти?
- Іло, я тут! - Батьку!
Мамо, де батько?
Будь ласка, Ною,
не може бути так, щоб ми нічого не могли вдіяти.
Можна було б кинути мотузки.
Там не можуть бути самі солдати, батьку.
Вони - просто люди. І місце є.
Для них місця нема.
Скоро все, що ми знаємо, зникне.
Усе, що залишиться від Творіння, зостанеться в цих стінах.
Поза ними
знов бушують води хаосу.
Ви сердитеся.
Ви мене судите.
Дозвольте я розповім вам казку.
Першу казку, яку мені розказав батько, і першу, яку від мене чув кожен з вас.
На початку
не було нічого.
Нічого, тільки німотність безкінечної темряви.
Та подих Творця
овівав безодню, шепочучи: "Хай станеться світло".
І сталося світло.
І то було добре.
День перший.
А тоді безформне світло почало набувати щільності й обрисів.
День другий.
І народився наш світ.
Наш прекрасний тендітний дім.
Днями його живило чудове тепле світило.
А менше світило панувало над ніччю.
І був вечір. І ранок.
Ще один день.
І води світові злилися докупи,
і з них постала суша.
Ще день минув.
І земля дала ріст усяким зелам.
Густе зелене укривало простяглося через усе Творіння.
І води так само кишіли життям.
Глибини населяли створіння, що їх більше нема.
Велика многота риб,
що з них деякі, либонь, і досі плавають під водою.
Невдовзі небо зароїлося птаством.
І був вечір.
І був ранок. День п'ятий.
Весь світ повнився тепер живиною:
тією, що повзає, тією, що лазить,
і всякою твар'ю, що ходить.
І то було добре. Усе було добре.
Було світло, повітря, були вода й земля, все чисте й незіпсуте.
Були рослини, і риби, і птахи, і звірі.
Усі за родом своїм.
Усе частина більшого цілого. Усе на своєму місці.
Й усе в рівновазі. То був рай.
Перлина на Творцевій долоні.
І Господь сотворив Чоловіка. А поряд нього - Жінку.
Батька й матір усіх нас.
Він дав їм вибір.
Іти за спокусою пітьми
чи держатися благодаті світла.
Та вони скуштували заборонений плід
Невинність їхня пропала.
Тому вже десять поколінь по Адамові гріх наш супутник.
Брат іде на брата.
Народ на народ.
Люди проти Творця.
Ми вбивали одне одного.
Ми ламали світ. Це ми.
Це все люди.
Усе прекрасне,
усе хороше
ми розбили.
Та все знов починається.
Повітря, земля, рослини, риби, птахи й звірі.
Рай вертається.
Та цього разу,
цього разу не буде людей.
Коли б ми тільки ввійшли до Раю,
ми б наново знищили його.
Ні.
Творець нас розсудив.
Людство повинно вимерти.
Симе й Іло,
ви поховаєте мене й матір.
Хаме, ти поховаєш їх.
Тебе поховає Яфет.
А ти, Яфете,
ти будеш останньою людиною.
І з часом ти теж перетворишся на порох.
Творіння буде жити без нас, у своїй красі й безпеці.
Пробач за ту дівчину.
І пробач за себе.
Але нам довірили завдання, значно важливіше за наші бажання.
Хаме.
Ной...
Він знає, що я тут?
- Він знає, що я тут? - Ні, ні. Ні.
Чому ти допомагаєш мені?
Там була одна дівчина.
Я намагався забрати її.
Але він просто дав їй загинути.
І тепер ти прагнеш помститися.
Ні.
Так.
Землі не стало.
Усе, що на ній було, вже загинуло.
Мабуть, цього хотів Він.
Світу без людей.
Ти це розумієш, правда?
Я розумію те,
як важко це далося тобі,
людині, яка поважає життя,
людині, яка любить своїх дітей.
Ти був сильним.
Але вороття нема.
Тепер вороття нема.
Тепер зніми з душі цей тягар.
Ною.
Усе гаразд.
Якщо мене знайде твій батько, він мене вб'є.
Нам треба бути до цього готовими, але я надто слабкий.
Що ти робиш?
Я повинен знову набратися сили.
Ця звірина - безцінна. Кожного виду є лише по парі.
А я - тільки один.
Але дощ, усі ці дива - це все для них.
Для них?
Твій батько наповнив корабель тваринами, а зовні тонули діти.
Він принижує вас, кажучи, що ви повинні їм служити.
Ні.
Це вони нам служать.
Хай знають людську велич.
Коли Творець закінчував творіння неба,
землі, моря і цієї звірини,
Йому було цього замало.
Він потребував чогось кращого.
Того, хто підкорить усе це собі. Запанує.
І створив Він нас на Свій образ.
Нас.
Це твій світ, Хаме.
Користуйся ним.
Іло.
Дідусь.
Що таке?
Ти не хвора.
Але цього не може бути.
Що? Що таке?
Ной.
Це ж його онучатко.
Що сталося?
- Батьку. - Ною.
Ми прийшли просити вашого благословення.
Я не розумію.
Я чекаю дитину.
Це неможливо.
Ти безплідна.
Ти не можеш завагітніти. Як...
- Як таке могло статися? - Дідусь.
Я просила дідуся...
Про що?
Піти всупереч Творцеві?
Дати нашим дітям майбутнє.
Дати майбутнє людству.
Ти хоч уявляєш, що накоїла?
Стільки життів! Стільки людей!
Ні за цапову душу!
Ти знаєш, що я тепер змушений зробити?
Ні!
Будь ласка! Благаю!
Благаю!
Я не можу цього зробити! Скажи мені, що цього не треба!
Благаю.
Хіба я не робив усе, що Ти від мене вимагав?
Хіба цього мало?
Чому Ти не відповідаєш?
Чому?
Я Тебе не підведу.
Це буде зроблено.
Батьку?
Дощ перестав.
Творець усміхається нашій дитині.
Дощ перестав завдяки твоїй дитині, так,
але Він не усміхається.
Якщо ти народиш хлопчика,
він замінить Яфета, останнього чоловіка.
Але якщо буде дівчинка,
яка може з часом стати матір'ю,
вона повинна буде померти.
Ти здурів?
Це ж моя дитина!
Якщо в тебе буде дівчинка,
то як тільки вона народиться, я її вб'ю.
Мамо!
Мамо, моя пташка!
Нічого. Ні грудочки багна.
Нічого.
Нам все одно треба рушати.
Іло,
там нічого нема.
Там нічого нема.
На скільки вам вистачить їжі й води? На кілька тижнів?
- На місяць? - На місяць.
Будь ласка, почекайте.
Почекайте, доки птах не знайде землю. Будь ласка.
Яфете, пошли його знову.
- Він стомився. - То розбуди іншого.
Ось.
Будь ласка. Такого, що знайде нам домівку.
Ні.
Ми рушимо сьогодні.
Вони там загинуть.
Якщо залишаться тут, то не загинуть.
І дадуть тобі вбити своє дитя?
Ною.
Ною!
Це зробила я.
Це зробила я, Ною!
Благаю!
Покарай мене!
Покарай мене, Ною!
А не їх.
Не дитину.
Будь ласка.
Дитину не карають.
Карають нас усіх.
Усіх нас.
Я не хочу цього робити.
Але я мушу.
Це справедливо,
така наша кара.
Кара?
За що?
Оце кара?
Це немовля, Ною.
Не покинеш це -
синів своїх втратиш. Ілу втратиш,
і мене теж.
Я люблю тебе, Ною.
І я скрізь ішла за тобою.
Через усе.
Я пробачала тобі.
Коли всі загинули, я пробачила тобі.
Я була готова померти з тобою.
Але цього
я не пробачу ніколи.
Хлопчик буде чи дівчинка, я ніколи тобі не пробачу!
І ти помреш самотнім! Не тільки самотнім, але й ненависним!
Ненависним усім тим, кого ти любиш!
Оце буде кара!
Це буде кара.
Час настав.
Приведи його сюди.
Один удар, і він помре.
Про всяк випадок, так?
Не знаю, чи я зможу.
Він убив твою жінку.
А тепер планує вбити первістка твого брата.
Ти цього хочеш?
Хочеш, щоб твоя сестра загинула десь у морі?
Чоловіком керує не небо.
Чоловіком керує його воля.
Тому я питаю в тебе:
ти чоловік?
Добре.
Бо якщо ти чоловік,
то зможеш убити.
Але він за мною не піде.
Дякую, Яфете.
Піклуйся про дитя.
Не бійся, мамо.
Ми зустрінемося у новому світі.
Батьку.
Ні!
Як ти міг?
А я ще думав, що ти хороший!
Я думав, саме тому Він обрав тебе.
Він обрав мене, бо знав, що я доведу роботу до кінця,
тільки тому, синку.
Мамо.
Настав твій час.
Ходімо. Ходімо зі мною.
З тобою все буде добре.
Яфете, відійди.
Ходімо. Пішли всередину.
Ось так. Правильно.
З тобою все добре, Іло. Тут ти в безпеці.
Будь ласка, затримайте її в мені.
Твоє дитя народжується.
Твоє дитя народжується, Іло.
Більше ні про що не думай.
Батьку! Батьку, вони прокинулися!
Вони прокинулися! Вони їдять одне одного!
- Звірі. - Що?
Ходімо.
Ходімо!
Вони не могли прокинутися без нашої допомоги.
Куди йти, синку?
Ось так. Молодець.
Коліно Каїнове.
Я ж казав,
дивами мене не злякаєш.
Ось так.
Усе правильно.
Ще трохи.
Хлопчик чи дівчинка?
Що відбувається?
Тут ще одне.
Їх двоє?
Близнюки.
Мамо, то що?
Пробачте.
Мені так прикро.
Сестри.
Ні.
Ні!
Він не торкнеться до наших донечок.
Ні! Симе!
Симе!
Треба було вбити тебе разом з твоїм батьком.
Ми покінчимо з цим тепер. Тепер!
Вадам людства не жити в новому Едемі.
Залиш нас! Дай нам спокій!
Він мій!
Цей ковчег, звірі і всі твої жінки тепер мої.
Я збудую новий світ на свій образ!
Тепер ти чоловік.
Творець нас не забув.
Її звали Наель.
Вона була невинна.
Вона була хороша.
Хлопчик. Хлопчик.
- У неї хлопчик. - Відійди.
Там хлопчик.
Де вона?
Ні. Ні. Ні.
Не можна.
Вони прекрасні.
Вони?
Ти не можеш убити обох.
Він послав нам те, що нам треба.
Ні. Ні. Ні!
Не смій!
Ні!
Ною!
Іло!
Ною.
Благаю.
Це ж мої діти!
Ваші онуки!
Мене не зупинити.
Я знаю, що я вас не зупиню, але вони плачуть!
Будь ласка, нехай вони не помруть, плачучи.
Дайте мені їх заспокоїти.
Будь ласка, хай вони хоча б помруть з миром.
Упала ніч
Ридає сич
Сповита сном земля
Лиш батько твій не стулить вій
Гойда своє маля
Кріз вітру дзвін
Шепоче він:
"Засни, моє маля,
День майже згас
Вам спатки час
Йде ніч по вас
Вже ніч іде по вас..."
Не треба тобі цього бачити.
Я буду їх тримати.
Зробіть це швидко.
Зробіть це швидко!
Я не можу цього зробити.
Усе гаразд.
Не дивися, Яфете.
- Хаме? - Він тут.
Тобі необов'язково йти.
Мені тут не місце.
Як би там не було,
я радий, що людство знову почалося з тебе.
Може, ми навчимося бути добрими.
Він повернеться?
Не все те, що розбите, можна склеїти.
Я мушу знати...
Чому ви над ними змилувалися?
Я подивився на цих маленьких дівчаток,
і все, що було в моєму серці - це любов.
Тоді чому ви сам, Ною?
Чому не живете зі своєю сім'єю?
Бо я підвів Його.
І підвів вас усіх.
Хіба?
Він обрав вас не просто так, Ною.
Він показав вам грішність людини, знаючи, що ви не відведете очей.
Але ви побачили й праведність.
Вибір був у ваших руках, бо Він сам вам його дав.
Він попросив вас вирішити, чи варто нас рятувати.
І ви обрали милосердя.
Ви обрали любов.
Він дав нам другий шанс.
Будьте батьком.
Будьте дідом.
Допоможіть нам цього разу робити все краще.
Допоможіть нам почати знову.
Творець сотворив Адама на Свою подобу
і довірив світ його турботі.
Право первородства
перейшло до нас.
Моєму батькові, тоді мені, моїм синам,
Симові,
Яфету
і Хаму.
Це право первородства тепер переходить до вас,
наших онучок.
Це буде ваше завдання
і ваша відповідальність.
І я кажу вам:
плодіться, і множтеся,
наповнюйте землю.